ALICE U ZEMLJI ČUDA
Kako da stignem do zemlje čuda
preko brda i ispod zemlje
ili samo da pogledam iza drveta
kada se oblak kotrlja
kotrlja svuda okolo i napusti nebo
gdje je zemlja daleko od očiju
gdje ljudi ne mogu reći
Kada je bilo
da zvijezde idu
da trava cvjeta
to vjerojatno postoji negdje
u sunčanom popodnevu
Alice u zemlji čuda
Kako da stignem do zemlje čuda
preko brda il' ovdje il' tamo
Ja želim
u zemlju čudesa...
"... i zato je on uspio poslije...
"mnogo prepreka uzurpacija i borbe.
"Edwin i Morkar, earlovi od Mercya i Northumbria,
su ga prihvatili, i tada se Stigand..."
- Alice. - Hmm?
- O, slušam. - "I tada se Stigand,
"Arhibiskup Cantenburia, složio da se sretne s Williamom...
i povjeri mu krunu."
"William kao vladar bio je primjer..."
Alice. Da li bi bila ljubazna da obratiš pozornost na lekciju iz povijesti?
Oprostite, ali kako mogu obratiti pozornost...
na knjigu bez slika?
Moje drago dijete,
ima jako puno dobrih knjiga na ovom svijetu bez slika.
U svijetu, možda, ali u mom svijetu,
knjige su ništa bez slika.
Tvoj svijet? Ha! Koja besmislica.
- Sada, još jednom. - Besmislica?
- Od početka. - To je to, Dina.
Kada bi imala svoj svijet, sve u njemu bi bilo besmisleno.
Ništa ne bi bilo zato što je,
zato što bi sve bilo zato što nije,
i suprotno, zato što nije, ne mora biti.
I zato što ne mora biti, i nije.
Vidiš?
U mom svijetu, ti ne bi rekla "mijau."
Već bi rekla, "Da, Gospođice Alice."
O, u mom svijetu. Ti bi bila kao ljudi, Dina.
I svi ostali tamo, životinje također.
U mom svijetu:
"Mačke i zečevi
živjeli bi u malim kućama
i nosili bi obucu i šešire i prsluke
U svijetu samo mom
sve cvijeće
imalo bi jako posebne moći
sjedilo bi i pričalo sa mnom
satima, kada sam sama.
U svijetu samo mom
bile bi neke nove ptice
fine i prijateljske kako-ste-ptice
i kada poželim nekoliko plavih ptica
U tom svijetu
samo mom
mogla bih čuti
brbljanje potoka
i da čujem njegovu pjesmu i da je razumijem
i još bih željela
znati put do tamo
zato što je moj svijet
Zemlja čuda."
O, Dina. Zamisli zeca sa sakoom... i satom!
O, mojeg mi krzna i brade! Kasnim, kasnim, kasnim!
To je zanimljivo. Gdje bi to zec kasnio?
- Molim vas, gospodine! - Kasnim, kasnim
a danas je vrlo važan dan. Nemam vremena za zdravo. Zbogom.
- Kasnim, kasnim... - To mora da je nešto važno.
Kao neka zabava ili slično. Gospodine Zeče! Sačekajte!
Ne, ne, ne, ne. Ja sam zakasnio.
Stvarno sam u žurbi nemam vremena za zbogom, zdravo.
Kakvo čudno mjesto da se napravi zabava.
Znaš, Dina, da ne bi smjele...
ne bi trebale ovo.
Poslije svega, mi nismo ni pozvane,
a radoznalost vodi u nevolje.
Zbogom, Dina. Zbogom!
Pa, poslije ovoga, mislim da padanje...
o. Padala sam ja i niz stepenice.
Bože. Što ako sam propala skroz kroz...
centar zemlje...
O! I izađem s one druge strane...
gdje ljudi hodaju naopako?
O, to je smiješno. Nema nikoga...
O, gospodine Zeče! Pričekajte!
Molim vas!
čudno!
- O! - O! O, oprostite.
To je potpuno u redu, ali dajte mi zadovoljenje.
- Vidite, ja sam pratila... - Bolje, što? Ručica? Okret?
- Molim vas, gospodine. - Otmjeno, ha?
Jedan dobar odgovor zaslužuje drugi. Što mogu učiniti za vas?
Vidite, tražim bijelog zeca, i dopustite mi...
- Eno ga! Ja stvarno moram unutra. - Oprosti. Prevelika si.
- Stvarno neprohodno. - Mislite nemoguće.
Ne, neprohodno. Ništa nije nemoguće.
- Zašto ne bi probala tu bocu na stolu? - Stolu?
Pročitaj upute i upravo se upravljaj u pravom pravcu.
"Popij me."
Hmm. Bolje da pogledam, jer ako uzmem gutljaj više...
iz boce s markom "otrov,"
sigurno ću se razočarati prije ili kasnije.
- Oprosti? - Samo sam davala sebi neke dobre savjete.
Ali... Mmm.
Ima ukus, uh, trešnje.
Kokte, sinalka, coca-cole. Bože!
Što da radim?
Skoro si mala kao svijeća.
Ali vidi! Baš sam prave veličine.
O, ne vrijedi.
Zaboravio sam ti reći.
Zaključan sam!
O, ne!
Uh, ali naravno... imaš ključ, pa...
- Kakav ključ? - Nećeš mi valjda reći da si ga ostavila gore.
O, Bože.
- Što sada da radim? - Probaj kutiju, naravno.
"Pojedi me." Dobro, ali tko zna što će se sada dogoditi.
Što ste rekli?
Rekao sam, "Malo toga će te odvesti na dug put."
Pa, ne mislim da je sve ovo smiješno.
Sada... Sada se n-nikada neću vratiti kući!
O, ajde, ajde, sad. Plakanje ti neće pomoći.
Znam, ali ja...
Ja prosto ne mogu... ne mogu stati!
Ajde! O! Što da radimo.
Ti! Ne placi! Stop!
Boca. Boca!
O, Bože. Ponekad poželim da ne placem toliko.
O, mornarski život je život za mene
O kako volim jedriti na otvorenome moru
I ja nikad, nikad, ne mislim o vremenu
Zato što ni vrijeme nikad, nikad ne misli na mene
O, mornarski život je život za mene
i ja nikad, ni... Ahoj!
I ostale nautičke ekspresije! Zemlja!
- Koliko daleko, Dodo? - Dodo?
Tri stupnja od zvijezde. Guraj naprijed, moj dragi.
Hoću u luku i nemam vremena uopće.
- O, ju-hu-hu i boca u moru - Uh, gospodine Dodo! Molim vas!
- i valjda se ribe snalaze u moru - Molim vas, pomognite mi!
Um, uh, uh, oprostite, ali, uh,
da li bi ste mi mogli pomoći, molim?
Upomoć. Molim vas...
Upomoć!
Naprijed, natrag, unutra van, dođi i budi prisutan u utrci
Nitko ne ostaje suh kada sudjeluje u utrci
Natrag, naprijed, van unutra, skroz do vrha
Nikad ne počinjemo nešto što ne završimo
Skačem, preskačem Otmjeno-
To je sve za sutra ali završiti ću jučer
Ukrug, ukrug, ukrug želimo još i više
Jedan put smo bili iza ali sada smo našli gdje smo...
Naprijed, natrag, unutra van, dođi i budi prisutan u utrci
Nitko ne ostaje suh kada sudjeluje u utrci
Ah, natrag... Kažem! Nikad ne možeš ostati suh.
- Ostati suh? - Moraš se utrkivati s ostalima.
Prvo pravilo u utrci, znaš.
Ali kako ja mogu da...
To je bolje. Moram se osušiti i nemam vremena.
Nitko ne ostaje suh na ovom putu.
Gluposti! Sada sam suh i spreman.
- Da, ali... - U redu, momci. Hip-hop sada.
Izgledaš divno.
Bijeli Zec. G. Zeče...
- O, moj Bože! Kasnim. Kasnim. - O-o, nemoj otići.
- Vratiti ću se. - Kasnim, kasnim.
- Ne staj na ribu!
Ne šutiraj tu skušu. Briljantno!
G. Zeče. O, Zeče.
O, sigurna sam da je krenuo tim putem.
Da li da pretpostavim da se, možda, krije?
Nije ovdje.
Pitam se.
Ne, mislim, mora da je...
O! Što, kakve čudne male figure.
Tvidli Di i Tvidli Dum.
Ako misliš da smo od voska, moraš platiti, znaš.
Suprotno od voska, ako misliš da smo živi, moraš pričati s nama.
- To je logično. - Pa, bilo mi je drago.
Zbogom.
Ti počinješ otraga.
Prva stvar kad si u posjeti, kažeš:
Kako ste, i stegneš ruku stegneš ruku, stegneš ruku
Kako ste, i stegneš ruku i kažeš ime i zanimanje
- To su maniri. - Stvarno?
Pa, moje ime je Alice, i ja pratim bijelog zeca, pa...
-Ne, ne možeš još otići. -Ne, tvoja posjeta je tek počela.
- Jako mi je žao. - Da li bi se željela igrati skrivača?
-Ili "Gumb, gumb, kod koga je gumb"? - Ne, hvala.
Ako ostaneš još malo, mogli bi organizirati borbu.
To je vrlo ljubazno od vas, ali stvarno moram ići.
- Zašto? - Zato što pratim bijelog zeca.
- Zašto? - Ma dobro, radoznala sam gdje ide.
O, ona je radoznala.
I ostrige su bile radoznale, također, i gdje su sada?
I sjećaš se što se dogodilo s njima.
- Jadna stvorenja. - Jadna stvorenja.
Što? Što se dogodilo s ostrigama?
- O, ne bi te to interesiralo. - O, da.
Ne, ne, ti si u prevelikoj žurbi.
- Pa, možda mogu odvojiti malo vremena. - Možeš?
Pa!
" Morž i Tesar."
Ili "Priča o radoznalim ostrigama."
Sunce je sjalo iznad mora Sjalo što je jace moglo
najbolje što je moglo i bilo je svijetlo
i to samo zato što je bilo
još dosta do noći.
Morž i tesar
šetali su
plažom jedan do drugoga
punih cipela pijeska.
G. Moržu - reče tesar
Moj mozak se počinje šepuriti
To sam raščistio polovicom godine
i ako ne misliš na posao..
Posao!
Vrijeme je došlo - Morž reče -
Govorim o drugim stvarima: O cipelama i brodovima i vosku
i kupusu i kraljevima
i zašto se more zagrijava i da li svinje imaju krila
Nema posla danas
zbog kupusa i kraljeva
O, ostrige, izađite van i šetajte s nama.
Dan je topao i sunčan.
Prijatna šetnja, prijatna priča,
da podijelimo zadovoljstvo.
Da, i ako ogladnimo uz put,
stati ćemo, uh, da nešto pregrizemo.
Ali Majka Ostriga je bacila pogled i
iako joj je glava otežala
ona je dobro znala da nije vrijeme
za ostrige da napuste krevet.
More je lijepo primite moj savjet
i ostanite ovdje - Mama reče.
Da, da, naravno, ali, ha-ha!
Vrijeme je došlo moji mali prijatelji
da govorimo o drugim stvarima
O cipelama i brodovima i vosku, o kupusu i kraljevima
i zašto se more zagrijava i da li svinje imaju krila
Idemo zajedno
s kupusom i kraljevima
Pa, sada, uh, da vidimo.
Ah! Komad kruha i vidi što još treba.
čuj, malo bibera i sol i ocat?
Pa, da, da. Dobra ideja. Vrlo dobro stvarno.
Sada, ako ste spremne,
ostrige, drage,
možemo početi s hranjenjem.
- Hranjenjem? - O, da. Uh...
Došlo je vrijeme, moji mali prijatelji da govorimo o jelu i tako to...
Papar i senf i ostale đakonije
izmiješati zajedno u umak dostojan kraljeva
Jesti ćemo danas
kao kupus i kraljevi...
Ja, uh... Žao mi te je.
Ja... O, oprosti. Moje duboke simpatije.
Uživao sam u tvom društvu...
o, puno više nego što misliš.
Male ostrige. Male ostrige...
ali odgovora nije bilo
samo zato
što su bile pojedene, sve do jedne.
Pa, uh...
Vrijeme je došlo!
Zbog kupusa
i kraljeva.
- Kraj. - To je vrlo tužna priča.
Da, a ima i pouka.
O, da, vrlo dobro, ako si ostriga.
- Dobro, to je bila lijepa posjeta... - Druga recitacija.
- Žao mi je, ali... - Naziv "Otac William."
- Stvarno, ja... - Prvi glas.
Ti si star Oče William, mladi čovjek reče,
i tvoja kosa baš je sijeda
i ti stalno stojiš na glavi
Da li misliš u tvojim godinama to je u redu, to je u redu
Da li misliš u tvojim godinama to je u redu
Dobro, reče Otac William odgovarajući sinu,
opet ću to učiniti i opet i opet
opet ću to učiniti i opet i opet...
Pitam se, tko živi ovdje.
Mary Ann! O, ta djevojka. Gdje ih je sada stavila?
- Mary Ann! - Zec!
Mary Ann!
Ne vrijedi! Ne mogu čekati! Strašno kasnim.
Oprostite, gospodine, ali...
Mary Ann! Što radiš ovdje?
- Mary Ann? - Samo ne radi ništa. Stani tamo. Ne, ne!
Nađi mi rukavice. Kasnim! - Ali gdje kasnite?
- To sam baš htio... - Moje rukavice!
- Odmah, da li si čula? - Bože.
Pretpostavljam da ću slijedeće zapovijedi dobiti od Dine.
Hmm. Da vidimo sad.
Da sam zec, gdje bih držala rukavice?
O! Hvala.
O, ne, ne, ne opet.
O! Mary Ann!
Sad pogledaj ovdje, Mary Ann. Upomoć!
Treba mi pomoć!
Ne! Upomoć!
čudovište! Upomoć!
- O, Bože. - čudovište! Dodo!
- U mojoj kući, Dodo. O, u mojoj jadnoj maloj kući.
Miran, stari prijatelju. Ne može biti baš tako strašno, znaš.
O, moj jadni krov. Svi moji zidovi... Eno ga!
Uzbudljivo, zar ne?
Napravi nešto, Doo-doo.
Da, stvarno. neobična situacija, ali, uh...
Ali, ali, ali, što?
Ali imam vrlo jednostavno rješenje.
- Hvala ti Bože. - Š-Š-Što je to?
- Samo ga izbaci kroz dimnjak. - Da, van. Izbaci ga.
Tko, ja? Ne budi smiješan.
Sada trebamo... Uh...
- Gušter s ljestvama! - Hmm? Bil!
Bil! Treba nam gušter s ljestvama... ljest...
- Možeš li nam pomoći? - Na usluzi, guverneru.
Bil, mladiću, da li si se ikad spuštao kroz dimnjak?
Da, guverneru, već sam se spuštao kroz mnoge dimnjake...
Super, super. Moraš se samo spustiti kroz dimnjak...
i otjerati čudovište.
Naravno, guverneru. čudovište?
Miran. Tako. To je bolje.
Bil, mladiću, ovo je tvoja zlatna prilika.
- Stvarno? - Postati ćeš slavan.
- Postati ću? - Naravno!
Samo budi hrabar, mladiću. Kreni sada.
Samo veži tvoj rep oko...
vrata čudovišta i izvuci ga van.
- Ali, guverneru... - Sretno, Bil.
Pa, ode Bil.
- Jadni Bili. - Uh,
možda moramo primijeniti energičnije zahvate.
Da! Bilo što, bilo što. Samo brže!
O, predlažem da..
- Da, ajde, ajde. - Predlažem da, uh...
Joj!
To je to. Spaliti ćemo kuću!
Da. Spaliti ćemo kuću... Što?
O, ne.
Dim će ga istjerati van
stati ćemo zvijeri na kraj
Nešto za potpalu komad il' dva
par komada smeća
- o, Bože - Dim će ga istjerati van
- Dim će istjerati čudovište. - Ne, ne! Ne moju kućicu za ptice!
o, mi ćemo ga spaliti
ostati će bez nosa...
otjerati ćemo ga..
ovdje čudovišta nisu dobrodošla.
- Šibica? - Šibica? - Hvala.
Bez ijedne mrvice sumnje
dimom ćemo ga istjerati Ne! Ne!
Moja jadna kuća i namještaj.
O, ovo je ozbiljno.
Samo moram... Ah! Vrt.
Ako nešto pojedem, možda ću se opet smanjiti.
Ostavi to! Upomoć!
- Oprostite, ali moram nešto pojesti. - Nemoj mene! Ti, ti..
Ti...barbarine! Upomoć!
čudovište!
Upomoć!
Kasnim! Ja sam ovdje. A moram biti tamo.
- Kasnim, kasnim, kasnim. - Pitam, ima li netko šibice?
Moram ići. Zbogom. Kasnim, kasnim...
- čekaj! Molim te! - O, mlada damo,
- Da nemate šibicu? - Ne, žao mi je, ali...
- G. Zeče! - Nema suradnje. Nema suradnje uopće.
Pa, da se vratimo čudovištu.
Morati ću se sam pobrinuti za njega.
čekaj! Molim te!
Nikada ga neću stići dok sam ovako mala.
Kakvi čudni leptiri.
Misliš kruh - leptiri.
O, da, naravno, uh... Hmm?
Tko bi to mogao...
Leteći konjic! Mislim, drveni konjic za ljuljanje, koji leti.
- Naravno. - Oprostite,
ali, uh, da li...
O, to su gluposti. Cvijeće ne govori.
Ali naravno da govori, moja draga.
Iako netko i ne zna o čemu priča.
Ili nema o čemu.
- Mi i pjevamo. - Stvarno?
O, da. Da li hoćeš čuti "Reci to cvijeću"?
- Ne, pjevati ćemo o nama. - Mi znamo jednu o stidljivoj maloj ljubičici.
- O, ne tu staru stvar. - 'Ajmo "Divan ljiljan u dolini."
- Ili 'duet krasuljaka? - Mi to ne volimo. - O, gledaj ruže.
Djevojke! Pjevati ćemo "Zlatno popodne."
To je o svima nama.
Daj tvoje "A," Lili.
Mali kruh - leptiri ljube cvijeće
I Sunce kao balon igračka
Tamo su jutarnje glorije
U zlatnom popodnevu
Evo i zelenkada s brdske strane
Žice ljubičica su u skladu
Tigrasti ljiljani vole maslačke
U zlatnom popodnevu
zlatnom popodnevu
Evo i gusjenica
i bakrenjaka...
Od tamo lijenim krasuljcima
ljubav prema
mirnom životu
koji vode.
Možeš naučiti puno stvari od cvijeća
posebno u mjesecu lipnju
Ah, ah, ah, ah To je bogatstvo
u sreći i ljubavi
sve u zlatnom
popodnevu.
Sve u zlatnom popodnevu
Zlatno popodne
Možeš naučiti puno stvari od cvijeća
posebno u mjesecu lipnju
To je bogatstvo i sreća
i ljubav
sve...
Zlatno popodne.
- O, to je baš bilo divno! - Hvala, moja draga.
Koja je vrsta vrta od kuda si ti?
O, ja ne dolazim iz vrta.
Da nisi možda divlji cvijet?
O, ne. Nisam divlji cvijet.
A koja si ti vrsta...ili što li si ti, moja draga?
Pa, pretpostavljam da me zovu...
Genus Humanus Alice.
Da li ste vidjeli cvijet kao što je Alice?
Kad razmislim, da li ste ikada vidjeli neku Alicu?
Da. I da li ste primijetili njene latice?
Kakva čudna boja.
I nema miris.
Pogledaj samo tu stabljiku.
Prilično ružnjikava, kažem.
Ja mislim da je lijepa.
- šuti, mali. - Ali ja nisam cvijet.
Aha! Kao što sam i sumnjala.
Ona je običan Mobile Vulgaris.
o, ne!
- Običan što? - Da ti kažem otvoreno:
- Korov. - Ja nisam korov.
- Pa, ne očekujete valjda da će priznati. - Možeš zamisliti?
-Bože! - Ne stoji tu i ne sjedi.
- Idi sada. Ne puštaj korijenje... - Djevojke!
Mi ne želimo korov u našem vrtu.
Bježi, bježi.
Dobro, ako se vi tako osjećate.
Kada budem prave veličine, sve ću vas pobrati.
I to će vas naučiti pameti.
"Možeš naučiti mnogo stvari od cvijeća."
Mislim da ono mora naučiti par stvari o manirama.
Tko si ti?
Pa, ja - ja - skoro da ne znam, gospodine.
Toliko sam se puta promijenila od ujutro, vidite...
Ne znam.
Objasni sebe.
Bojim se da ne mogu objasniti sebe, gospodine,
zato što nisam pri sebi, znate.
Ne znam.
Ne mogu vam više pojasniti, pošto ni meni nije jasno.
Ti? Tko si ti?
Pa, ja mislim da bi ste mi vi morali...
prvo reci - tko ste vi?
Zašto?
O, Bože, sve je konfuznije.
- Nije. - Za mene je.
- Zašto? - Pa, ne mogu se sjetiti nekih stvari i...
- Recitiraj. - Hmm?
O. O, o, da, gospodine. Um...
Kako mala bubica da popravi sjaj...
Stop.
To nije govor, korek-tikan.
Ovako ide:
Kako...
Kako mali krokodil...
da popravi svoj sjajni rep...
u jadnoj vodi rijeke Nil...
na zlatnoj skali?
Kako rublje...
Kako veseliji sam, misli se on zelen,
kada pristojno ispred mojih usta...
dobrodošle male ribe ulaze u...
nasmijane nježne čeljusti.
Pa, moram priznati da to nisam čula prije.
Znam. Ja sam to usavršio.
Pa... Ako me pitaš...
Ti? He!
Tko si ti?
O!
Ej, ti tamo. Djevojko!
čekaj! Vrati se!
Imam nešto važno da ti kažem.
O, Bože.
Pitam se što sad hoće.
Pa?
Smiri svoj temperament.
- To je sve? - Ne.
Konk-rekatnije, koji je tvoj problem?
Pa, konk-rekatnije... Konk-re...
Preciznije rečeno:
Željela bih biti malo veća, gospodine.
- Zašto? - Poslije svega,
tri inča visine je jadna visina...
Ja sam toččč-noo tri inča visok!
I to je zaista dobra visina, stvarno!
Ali ja nisam navikla, na nju...
Fuuuu!
- O, Bože. - Usput, imam nekoliko spasonosnih ideja.
S jedne strane, možeš porasti.
- Jedne strane čega? - S druge strane, možeš se smanjiti.
- Druge strane čega? - Gljiva, naravno!
Hmm.
Od jednih se raste...
Ali koja je koja?
Hmm. Poslije ovoga što se dogodilo, ja...
Nadam se... Ma, nije me briga.
Umorna sam da budem samo tri inča visoka.
Zmija! Upomoć!
Upomoć! Zmija! Zmija!
O, ali molim vas!
o, vidi je! Iš! Iš! Bježi! Zmija!
- Ali, ja nisam zmija. ... Stvarno?
- Što si onda ti? - Ja sam samo mala djevojčica.
Mala? Ha! Mala?
Pa, jesam. Mislim, bila sam.
I onda pretpostavljam da ne jedeš jaja.
- Da, jedem, ali, ali... - Ah! Znala sam! Znala sam.
Zmija. Zmija!
O, za ime Boga.
Hmm! A s druge strane...
To je ideja.
Cijeli život ležim na jajima zbog zmija kao što si ti.
Pitam se da li ću ikada uspjeti.
Eto. To je mnogo bolje.
Hmm. Bolje da sačuvam ovo.
Da vidim sad. Gdje sam ja?
Hmm. Kojim sad putem da idem.
Za ime svijeta što bi to moglo biti...
- Izgubila si nešto? - o!
- Ja... Ja sam... N-Ne.